Specialistii spun ca omul iubeste de trei ori in viata. Pentru fiecare persoana de care se indragosteste exista un motiv diferit.
Prima dragoste este dragostea idealista, cea despre care citim in cartile de povesti. Este tipul de dragoste in care intram de dragul societatii, cu credinta ca va fi unica. Si “rezistam” in aceasta relatie chiar daca ea se doveste a fi toxica. Neavand alta experienta, credem ca asa ar trebui sa fie dragostea.
A doua dragoste este lectia. Este acea relatie din care aflam ce vrem si cum ne place sa fim iubiti. E dragostea care doare. Credem ca vom alege diferit, avand in vedere prima experienta, insa vom sfarsi chiar mai rau decat prima data. E dragostea in care incercam sa “reparam”, insa nimic nu pare a merge. Pot aparea nervi, frustrari, dar ne incapatanam sa o facem sa “functioneze” pentru ca pare “dragostea adevarata”.
A treia dragoste este cea pe care nu o preconizam. Este cea pe care nu o vedem potrivita, care ne distruge toate idealurile in materie de dragoste, care e atat de simpla incat nici nu credeam ca lucrurile pot fi chiar atat de usoare. Este conexiunea profunda pe care nu ne-o putem explica. Este povestea pe care o traim alaturi de o persoana care nu are nici cea mai mica legatura cu portretul robot al partenerului perfect, dar in care partenerii se simt liberi de orice constrngere. Fiecare il accepta pe celalalt asa cum este. Este dragostea in care putem fi noi insine.
Poate ca inainte de a afla ce este dragostea ar trebui sa experimentam ce nu este ea. Poate ca e nevoie de aceste experiente pentru a crede in continuare in iubire. Poate ca ne limitam singuri pe cine sa iubim in loc sa iubim fara limite.
Sursa: superhv.com
Foto: pixabay.com